Пенчо Славейков
Моето внуче

chitanka.info

Моето внуче[0]

Аз имам внуче, дивно мило дете,

и то веднаж, преметнало ръцете

около мойта шия, ме запита:

„Да беше жив Христос и като скита

тук на земята, вуйко, ако мине

по нашенско, — къде ще се отбие

да си почине?“

Мое свидно дете,

Христос е жив. И често него лете

са виждали по нашенско да ходи,

когато зреят ниви хлебородни

и с тиха ги усмивка благославя.

Но той не се отбива, не остава

тук никъде, ни в град, нито на село.

Той отминава, свел скърбящо чело

в мълчание. Навред е тук студено

и неприветно. Няма уморено

сърце подслона во сърца корави.

Какво Христос по нашенско ще прави —

отдето са на земната тревога

безумствата пропъдили и бога!

По нашенско са небесата низки;

и наште чувства само са огризки

от хляб, замесен с квасът на отрова…

Христос минава таз земя сурова, —

за другаде отива той с усмивка,

без да завърне тука на почивка.

Дечица само, дето поминува,

ако съзре, той тихо ги целува —

тях, праведните в тая земя грешна…

— Той досега не те ли нейде срещна?

[0] Славейков нарича свое внуче дъщерята на сестра си Пенка, Светослава. Образът на митичната фигура на християнската религия Христос често е даван от художници и поети сред класилите жита, които благославя.

Включено в „Преди мълчанието“, с дата 7 април 1909 г. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.